NETFLIX UVÁDÍ
PÓREK
- Motti! - Ano, mame?
- Motti, měla jsem strach. Jsi v pořádku? - Ano, nic se mi nestalo.
- Koupil jsi mrkev? A pórek? - Ano.
Ten pórek - je dobrý?
Ano, vypadá dobře.
Vzal jsi čerstvý?
Ten, cos koupil posledně, byl hnědý.
Tak dobře.
Vezmu jiný.
- Já čekám. - Už jdu.
Hned tam budu. Ano.
Mame, jedeš moc rychle!
Máme zpoždění!
Doufám, že tam nebudou zas jen samé staré šmates.
Už teď máme v antiku jen samé harampádí.
Posledně u Goldsteina to byly jen samé šmates!
Ale tys se mnou nejel!
Neměl jsem čas.
- Musím se učit na zkoušku, mame. - No jo.
- Tak pojď už! - Už jdu!
- Dobré ráno, paní Freudenbergová. - Dobré ráno.
- Pojďte dál.
Jak se má vaše matka?
Nechce jít do domova důchodců,
i když už je to zařízené.
Mame, kde jsou ty věci?
Ty „věci“ jsou tamhle vzadu.
Jen běž.
Ach! Tak tohle je vaše dcera Bracha!
Dobré ráno.
Dobré ráno, paní Wolkenbruchová.
Dobré ráno.
Nechceš se na chvíli posadit?
Popovídejte si!
- Mame, co ty věci? - Jdeme pro ně.
Ty sušenky jsem pekla sama.
Omluvte mě.
Jmenuju se Mordechaj Wolkenbruch. Zkráceně Motti.
Moje mame se jmenuje Judith.
Tu už znáte.
A tohle...
Tohle je šiduch,
domluvené setkání za účelem uzavření manželství.
Chtějí, abych se konečně oženil.
Židovští muži mají život přesně nalajnovaný.
Narodíme se...
osmý den nás obřežou,
ve 13 máme micva
a pak se oženíme s Židovkou,
která je stejně oddaná víře jako my.
MAZEL TOV
A pak je načase začít dělat děti.
Jedno za druhým.
Mezi tím vším pracujeme a modlíme se,
stáváme se dědečky a pradědečky,
až jednoho dne
zemřeme
a duše je svázána
do věčného uzlíčku života.
Tak jest psáno.
Všechno je pro vás předem naplánováno,
ať se vám to líbí nebo ne.
Chutnají ti?
Ano, velmi.
Takové okouzlující děvče!
A tak hezké!
Opravdová krasavice!
Copak se ti nelíbí?
Já nevím...
Co nevíš?
No, ona, ona...
Nepřeskočila jiskra.
Jaká jiskra?
Na co potřebuješ jiskru?
Potřebuješ manželku, mladíku, ne jiskru!
Tak co, Motti, jak dopadl šiduch?
Výborně.
Bylo to trochu nečekané.
S tebou to jinak nejde!
Tvým bratrům jsem našla manželky hned!
Všem mým chlapcům stačil vždycky jeden šiduch.
Já... bych jen chtěl ženu, která by se mi opravdu líbila.
Nepovídej! Pan Wolkenbruch má vysoké nároky!
To mám.
Jenomže pan Wolkenbruch není zrovna král židovský.
Judith...
Jak to myslíš?
Jen mě napadá, jestli si můžeš dovolit
být takhle vybíravý.
Určitě najde pěkné děvče.
Už ti žádnou manželku hledat nebudu, ty jeden nevděčný nudniku!
Čas na rozmyšlenou.
Další nárok od Hirschových!
Co se zase stalo?
Někdo jejich dětem zase ukradl skútr.
Oj vej!
To je snad už po desáté.
Ověřím jejich pojistku, jestli jim to můžeme proplatit.
Chceš ještě kávu?
Ne, děkuju.
Ty jeden nevděčný nudniku!
Dodávky zboží
odpovídají proměnným poptávek po zboží.
- Ano? - A co nové produkty?
Mohou vyvolat poptávku, která dosud neexistovala.
Promiňte.
Ano, samozřejmě. Třeba chytrý telefon.
Když Apple uvedl na trh první telefony,
nebyla po nich na trhu ještě žádná poptávka.
Ale zčistajasna
se objevil velice lákavý produkt.
Pardon.
To je šikse,
nežidovská dívka.
A mně se tahle šikse moc líbí.
Není jako ty dívky, co mi mame obvykle představuje.
Myslím, že se tomu říká „kognitivní disonance“.
Vyplývá z toho, jak na mě tahle šikse působí
a ze skutečnosti, že jako nežidovka
by na mě takhle působit neměla.
Josi mi vysvětlil nedávno, co to kognitivní disonance je.
Měl by to vědět. Studuje psychologii.
Dobré ráno, pane plichtologu.
Nápodobně, plichtile.
Josi,
vysvětli mi znovu tu kognitivní disonanci.
Tak třeba takový kuřák.
Kouří rád, i když ví, že ho to zabíjí.
Co s tím může dělat?
No,
přesvědčit sám sebe, že jiným kouření může škodit,
ale jemu ne,
a že s tím může kdykoli přestat.
Tak si může dál vesele kouřit,
aniž by ho trápily nějaké protichůdné pocity.
Už musím běžet.
Měj se.
O čem bych mohl přesvědčit sebe?
Možná...
ta šikse vlastně není tak hezká?
Nebo třeba ta šikse vlastně nakonec není šikse?
Nebo třeba...
pro mě není důležité,
jestli je žena židovka nebo ne.
Šikse?
Motti!
Už jsou tady!
Kdo?
- Mame, co to má znamenat? - Ty víš moc dobře.
Ach, tohle je náš syn Motti!
A tohle je naše dcera.
Michal! Moc hezká dívka!
Dej to sem!
Tady.
Takže...
Studuješ ekonomku?
Ano.
A prodáváš Židům pojištění.
Co jiného mi o sobě můžeš říct?
Vážně nevím. Těžko se mi popisuje sama sebe.
Nejsi moc dobrý prodejce.
- Jak to? - No, měl bys mě přesvědčit.
Tohle je šiduch.
Tahle setkání mi připadají...
taková neupřímná.
To mně taky.
Tenhle měsíc je to můj devátý.
Můj sedmý.
Oj gevalt!
Neber si to osobně, ale...
Tenhle šiduch... neklapne.
Cítím to stejně.
Ale...
My...
mohli bychom se chovat, jako...
by to... fungovalo.
Co? Proč?
Pak by nám konečně daly pokoj.
Oj vej!
Zas to celé zvoral.
Ne, ne. Jen se trochu stydí.
No nevím...
Byl to jen takový nápad.
Ačkoli...
Mám těch šiduchim plné zuby.
Vážně?
Ano. Víš co, jdeme do toho.
Moje mame je tak zoufalá, že tomu hned uvěří.
Skvělé! Ale vážně?
Ano. Vážně.
Tak povídej!
- No, dobré... - Jak to myslíš, dobré?
Ano, nebo ne?
Ona... je dobrá.
- Co? - Líbí se mi.
To je úžasné! Fantastické!
Ach Motti! To je tak fantastické! No ano!
Tak se mi ulevilo!
Jsem tak šťastná!
Matka odjela na trh koupit trochu uhlí
a přivedla mi dívku z Polska.
A jakou dívku! Je tak hezká, tak milá!
Má havranní vlasy!
Ach! Mame, dávej pozor!
Ach, moje... moje brýle!
Oj vej! Ty můj chudáčku!
Mame, nic mi není!
Mame, pozor!
- Oj vej! - Jsem v pořádku!
No to snad ne!
- Němec! Skvělé. - Ty z toho máš radost?
- Zničilas mu auto. - No a?
To jste moc nezvládla.
Je to vaše vina. Proč jste brzdil?
- Cože? - Mame, byla to tvoje vina!
To si taky myslím!
- Proč mě nepodpoříš? - Poslyšte.
Promluvme si o tom v klidu.
- Nejprve zajistěme místo nehody. - Dobře, volám policii.
Blbec jeden!
Takhle šlápnout na brzdy!
Mame!
Oj gevalt.
Když Žid potřebuje počítač,
zajde si k židovskému odborníkovi na počítače.
Když Žid potřebuje auto,
zajde k židovskému prodejci aut.
Ten mu nejspíš prodá Toyotu Previi.
Není to moc hezké auto, ale je v něm hodně místa.
Mimochodem, příčínou, proč tolik Židů jezdí v Previi,
je ejce -
rada.
Židi...
bez ustání udělují jeden druhému ejces.
Ari,
jestli potřebuješ auto,
kup si Toyotu Previi.
Je to moc dobré auto.
- Proč zrovna Previi? - Tak se podívej!
Je obrovská.
Auto pro celou mišpoche!
A když Žid potřebuje brýle,
jde do optiky Sternlicht.
Tyto obroučky se jmenují Messina.
Jsou velice elegantní.
No, já nevím...
Nějaké jiné nemáte?
Ale jistě.
Velice moderní.
Tento model se jmenuje Arik.
Moderní, elegantní... Ne.
Myslím něco úplně jiného.
Shulman, Norton, Lenz.
- Můžu...? - Ano.
Prosím.
- Sluší vám. - Vážně?
Ano, opravdu.
Mohl bych vám trochu poradit, co se stylu týká?
Vaše bradka...
Co je s ní?
Motti?
Kde máš bradu?
A proč ti Sternlicht prodal takovou příšernost?
- Nekoupil jsem je u Sternlichta. - Co?
Zítra za ním zajdu
a zeptám se ho, proč mému synovi prodal takovou ohavnost!
Ale mně se líbí...
Mně ne, ani trochu!
A Bůh požehnal sedmému dni a učinil ho svatým,
neboť v ten den odpočíval po vší té práci,
již vykonal a stvořil.
Amen.
Motti,
co to máš za brýle?
S těmi brýlemi a bez bradky vypadáš jako ten židovský režisér.
- Jak se jmenuje, Šlojime? - Jo, jasně.
- Woody Allen. - To je ono.
Jako Woody Allen.
Mně připadají hezké.
Hezké? Je to jen odpad s čočkami!
Do těch knedlíčků jsem tentokrát dala víc oleje.
Ochutnali jste?
Ochutnáváme je pokaždé, mame.
I když bychom už měli mít dost rozumu.
- Díky. - Nemáš zač.
Judith nabourala auto nějakému Němci.
Oj! Oj vej!
To se stalo proto, že mi Motti řekl, že se zamiloval.
Mazel tov, Motti!
- To jsem neřekl. - Do Michal.
Neřekl jsem, že jsem se zamiloval.
No tak, Motti. Pověz nám o ní.
Jmenuje se Michal Süskindová.
Krasavice!
Známe ji přes Honigblumovy.
Motti chodil s jejich dcerou do školky.
Nebyli to Tannenbaumovi?
- Už zase se hádají, kdo to byl. - Ne, byli to Honigblumovi.
Určitě to byli Tannenbaumovi.
- Nech toho. Byli to Honigblumovi. - Mame, byli to Tannenbaumovi.
Tys byl moc malý!
Nemůžeš si to pamatovat.
Na Mottiho jsme potřebovali deset šiduchim!
Co je nového?
Nic.
Viděl jsem fotky Michal.
To ti ukázala mame ?
Krasavice!
Motti! Blahopřeji!
- Mazel tov! - Pšt!
Proč? K čemu?
K Michal!
Jak o tom víš?
Prosím tě. Vždycky o sobě všechno víme.
Očividně.
Nevypadáš, že bys překypoval štěstím.
Ne... Ona... je milá.
Milá?
Milá? Jinými slovy ti je ukradená.
No, je to ještě tak čerstvé...
Tak zatím.
Měj se!
No jo.
- Je tady volno? - Prosím.
Díky.
Dobré ráno, dámy a pánové.
Sakra! Zapomněla jsem si blok.
- Tady. - Díky.
POJIŠTĚNÍ WOLKENBRUCH
„Men wejs nischt, wus wet geschejn.“
- Co to znamená? - „Nikdy nevíte, co se stane.“
To je jidiš?
Ano.
„Pojištění Wolkenbruch...“ Ty tam pracuješ?
Ano, je to firma mého otce.
Co přesně pojišťujete?
Es gibt nischt, wus man garnischt ken nischt farsichern!
„Není nic, co by se nedalo pojistit?“
- Ano! - Jé, já umím jidiš!
Pane, slečno,
mohu vás poprosit, abyste si to laškování
nechali až po přednášce?
Děkuji vám.
Díky.
Mimochodem, já jsem Laura.
Mordechaj.
Co?
Mordechaj.
Ale říkej mi Motti.
Motti.
Ano.
Myslím, že zas tak dobře jidiš nemluvím.
Třeba bys mě mohl naučit něco víc?
Ano.
- Jistě. - Bezva.
Nezajdeme na drink?
Ano.
Ženy, se kterými se obvykle stýkám, mají všechny velké tocheses.
Už jen tím, jak to řeknete,
podáváte informaci o velikosti této části těla.
Moje mame, kupříkladu,
má toch-es!
A tady tahle...
Tohle je toches.
Díky.
Na zdraví.
Tohle je moje oblíbené pití.
Moje taky.
Santé!
Lechaim!
- Co? - Lechaim.
Hebrejsky to znamená „na život“.
Aha. Lochaim!
Tohle určitě není tvoje oblíbené pití.
Proč ne? Jasně že je.
Mimochodem, nedíval ses mi náhodou na zadek,
když jsme jeli na kole?
Co prosím?
Nerozumíš otázce?
Jak se řekne „zadek“ v jidiš?
Toches.
Toches?
Tak koukal ses mi na toches?
Ano.
A smí se to?
Ne, nesmí. Já... promiň, nechtěl jsem...
Ne, ne, ne kvůli mně.
Myslím, jestli se jako Žid můžeš dívat na nežidovskou...
Máte slovo pro nežidovku?
- Šikse. - Šikse?
Šikse, dobře.
Takže, smíš se koukat šikse na toches
a pak s ní popíjet alkohol?
Vlastně ne. Ani jedno z toho.
A proto jsi mi ani nepotřásl rukou?
Přesně.
Pan Wolkenbruch se šikse nemá moc zkušeností, co?
No, já...
To nevadí. Dejme si další „lochaim“.
- Same, ještě dvakrát! - Jasně.
Tak mi řekni, co je tohle.
Co?
Ty špagety, co ti visí z kalhot.
- Tohle? - Ano.
- Cicit. - Cicit?
- Cicit. - Cicit!
Byla to zábava, ale šikse už musí domů.
Večeře se spolubydlícími.
Zopakujeme si to někdy?
No... ano.
Já... nevím, jestli můžu.
Ti, co nemůžou, nechtějí.
Ahoj!
Ahoj.
Vzdávám díky před tebou, králi živoucí a věčný,
protože tys mi navrátil mou duši naplněnou soucitem.
Požehnaná jest tvá věrnost!
Samé hadry...
OTEVŘENO
Hadry, hadry, nic než hadry.
- Co je to s tebou? Vypadáš hrozně. - Nic.
Jen jsem si včera zašel na pár drinků.
Na víc než pár, řekla bych.
S kým?
- S klukem ze třídy. - Je to goj?
Ano.
Jsi mešuge? Co když tě někdo viděl?
Panebože.
Jestli zjistím, že tam kromě gojim byla i nějaká šikse...
Jak mám takhle dál žít?
Mame...
Už musím jít. Tate říkal, že paní Silberzweigová něco potřebuje.
- Kdy se zase uvidíte s Michal? - Ještě nevím.
- Co? Ona tě už nechce vidět? - Ale ano, chce.
Ale nejsme domluvení.
Není divu, že tě s těmi brýlemi nechce vidět!
Mame...
Co se děje, mame?
Co jen s tebou budu dělat?
Býval jsi takový hodný chlapeček.
A teď mi tak komplikuješ život.
Už musím jít.
OTEVŘENO
S. SILBERZWEIGOVÁ
Dobré ráno, pane Wolkenbruchu.
Dobré ráno, paní Silberzweigová. Jak se máte?
Jako každá žena, které táhne na třicítku.
Pojďte dál.
Takže, můj milý...
nezbývá nám moc času.
Jak to? Někam odjíždíte?
Dalo by se to tak říct.
Mám rakovinu.
Čtvrté stadium.
- To je mi líto. - To nemusí.
To já jsem kouřila, ne vy.
Přemýšlela jsem, že bych darovala nějaké sanitky
do Izraele.
Mohl byste to zařídit?
Ano, samozřejmě.
Uděláme to s radostí. Vynikající nápad.
Co by to stálo?
Kolem 100 000 dolarů.
Tak jich dám dvacet.
Čtyřicet.
Dvacet.
Čtyřicet! Zapište si to.
Čtyřicet...
sanitek pro Izrael.
A...
jednu nebo dvě školky
se zdravým stravováním.
Všechno to s tate připravím
a přinesu vám to ukázat.
Dobře.
Ale co uděláme s vámi, pane Wolkenbruchu?
Jak to myslíte?
No, jste velice milý
mladý muž.
Máte přítelkyni?
Ne.
Ne, ještě ne.
Pojďte se mnou.
Tak pojďte.
Vyberte si tři karty.
Minulost, současnost, budoucnost.
Oj vej!
Co? Co je tam?
Kosa.
Znamená nečekaný vývoj událostí.
Dítě
znamená mladou ženu bez závazků.
A dvě sovy
znamenají vzrušující dobrodružství.
Kdo je ta žena?
Můj milý,
to mi musíte povědět vy!
Nepotkal jste teď někdy nějakou ženu?
Ano, asi tak deset.
Deset!
Deset, pane Wolkenbruchu. Deset!
- Zdravím, pane Wolkentoches. - Ahoj.
- Koupíš mi taky kávu, prosím? - Ano.
- Tak dvě. - Dobře.
- Cukr? - Ano, prosím.
Tohle je v pohodě?
Co?
To, co teď děláš.
Piješ kávu se šikse.
Ano. To je v pohodě.
Nejspíš.
Jsi vážně zvláštní společník.
- Jak to myslíš? - Jejda. Už musím běžet.
Práce.
Kde pracuješ?
Ve Flamingu.
To je klub.
Někdy se můžeš stavit. Ahoj.
Ahoj.
Kdo byl tohle?
Kdo byl kdo?
Ta... ta šikse, co tady s tebou seděla!
Jo, ta... Máme společné přednášky.
To má celá spousta šikse, a nechodíš s nimi na kávu.
Ano, ne... Ne.
Radši kuř, než abys pil kafe se šiksas. Je to zdravější.
Jen mezi námi.
Prý přednášky...
FLAMINGO
SMRT ČOKOLÁDOU
Džin s tonikem.
Ahoj!
Jsi muž činu!
Ano.
Líbí se ti tu?
Ano.
Dneska je narváno.
Ano.
Ano?
Tak jo, pane Wolkenbruchu.
Dej mi svůj mobil.
Teď mám i tvůj telefon.
Zavolej mi! Lochaim!
Co by řekla mame, kdybych Lauru přivedl domů?
Mame! Chtěl bych ti někoho představit!
Tak jen pojďte dál!
Mame, tohle je Laura, Lauro, tohle je mame.
Těší mě, paní Wolkenbruchová!
Motti!
Šikse!
Ty...
Já tě zabiju!
Mame, mame! To je nůž na sýr!
- Co? - To je nůž na sýr, ne na maso.
Aha.
Já tě zabiju!
Mame! Mame, co to děláš?
Telefon!
Co blázníš? Viděla jsem tě nejmíň tisíckrát!
Volá Michal.
Chce se s tebou sejít.
Řekla jsem jí, že máš odpoledne čas.
Haló?
- Motti. To jsem já, Michal. - Ano, já vím.
Děláš něco dneska odpoledne?
Ne.
- Rád přijde. - Dobře.
Mame, nepotřebuju kapesník.
Venku je zima.
Je léto.
I v létě můžeš chytit rýmu.
Nebo se ti spustí krev z nosu. No tak!
Hodně štěstí!
Motti!
Jak to vypadáš?
- Měl jsem nehodu. - To vidím.
Ne. Autonehodu.
Máma způsobila autonehodu,
když jsem jí řekl, že my...
že se budeme brát.
Moje máma je z toho taky na větvi.
Už dostává blahopřání z Paříže a Londýna.
Oj vej.
Nevím, jestli to byl dobrý nápad.
Jsi v pořádku?
Pojďme se posadit.
Dobře.
Už zase to zvoral!
Ne.
Podívejte!
Já...
Tak už to řekni. Co je?
Já... Já...
Totiž, já...
Jak se jmenuje?
- Laura. - Co? Laura?
Promiň, ale...
Chceš říct, že ses zamiloval do šikse?
Ano.
Oj vej.
Ano.
Oj vej.
Vidíte?
- Tak se nám to povedlo. - Mazel tov!
- Iránský plán je zřejmý. Chtějí... - Tak zřejmé to zas není.
Jen proto, že to Netanjahu říká, to ještě není pravda.
Je to informace tajné služby! Z Mossadu!
A tys tu „informaci“ viděl?
Poslali ti ji e-mailem?
LAURA: RÁDA JSEM TĚ ZAS VIDĚLA
Nevtipkuj o tom!
Omlouvám se, pane řediteli Mossadu.
Hele, Motti.
- Už jste stanovili datum svatby? - Co?
Ano. Na mé narozeniny.
- Vážně? - Vyhrála jsem nad paní Süskindovou.
Už jsem všechny pozvala,
dokonce i Bernsteinovy z Londýna!
Bože!
Judithiny narozeniny...
Nejsmutnější den mého života.
A já se na ten den těším!
Bude to nejšťastnější den mého života!
No, je to ještě... Ještě jsme se nedohodli.
Ty jsi už úplně šiker. Moše, vezmi mu to víno.
Nech ho na pokoji.
Můj chudák zeť se občas musí trochu ovínit, aby to přežil.
- Lechaim. - Děkuji.
A kdy Michal konečně poznáme?
Mohla bys ji pozvat na šabes na večeři!
- Co? - Ano.
Michal může.
Dneska jsem volala její matce.
Ale to... to nejde.
Proč ne?
- Protože se nebudeme brát! - Přestaň mluvit hlouposti!
Takové pocity jsou před tak velkým krokem naprosto normální.
Brzy si na to zvykneš.
Jen jsme s Michal předstírali, že se vezmeme.
To určitě!
Abyste nám konečně dali pokoj s těmi šiduchim!
Motti!
Judith!
Judith, řekni něco!
- Mame? - Mame!
Paní Wolkenbruchová!
Slyšíte mě?
Judith!
Řekni něco!
Bolí vás něco?
- Ano. - Kde?
U srdce.
- Můžeš se postavit? - Ne!
Chci zemřít!
Dejte mi něco, ať můžu zemřít!
Jed!
Ach, ano! Dvojitou dávku!
Má tuhý kořínek.
Když si Žid neví rady, jak žít dál,
vyhledá rabína.
Tak
kde je ten bláznivý chlapec?
Tak vy se nechcete ženit?
Ne, vlastně chci.
Ale ne se ženami, které potkáváte tady.
- Ne. - Proč ne?
Já... no...
Vím, co s vámi uděláme.
Co?
Znáte izraelské ženy?
Ne. Moc ne.
Taky jsem si tam našel ženu.
Izraelky jsou
čiré potěšení!
Pošleme vás do Izraele
za mým drahým přítelem Jonathanem.
Leťte tam
a zamilujte se.
Tak zní má rada rabína.
Kdo dokáže najít ženu, co má nějakou cenu? Protože taková je za všechny peníze.
Letíš zítra odpoledne.
Vyžehlím ti košile.
- Vezmi si ještě jeden kapesník. - Už jich má dost.
Co když ho ztratí?
Tak mi pořád ještě tři zbydou.
Teď potřebuješ další kapesník.
A bez dívky se nevracej!
Hodně štěstí.
Tak běž už.
LETIŠTĚ
CURYCH
TEL AVIV-JAFFA
- Šalom alejchem. - Alejchem šalom.
A ty jsi?
- Mordechaj. - Mordechaj!
Já jsem Jonathan.
A tohle je Malka, tvoje dozorkyně.
Dělám si legraci. Je to moje žena.
Pojďte prosím dál.
Dáte si něco k jídlu?
Ne, děkuji. Jsem unavený.
Jistě.
Tak pojď. Tohle je tvůj pokoj.
Přeji ti dobrou noc.
Dobrou noc.
LAURA: NEZAJDEME NA „LOCHAIM“?
JSEM V IZRAELI.
JSEM PRACOVNĚ V IZRAELI.
BRZY NASHLE
FLAMINGO
Jsi připravený na šiduchim?
Na dnešek jich máme domluvených pět.
Nebo je to šest?
Můžeš toho nechat?
Neboj, Motti.
My na šiduchim nevěříme.
Jicchak Satyananda říká:
„Nic neplánujte.
Události vítejte!“
Jicchak kdo?
ÓM
ŠALOM
Óm... Šalom?
Přidali jsme se k jeho hnutí před půl rokem.
Jicchak spojuje judaistické doktríny
s principy tantry a jógy.
„Óm šalom“ znamená
„mír ve všem“.
Rád bych o tom řekl rabínu Wolfovi,
ale bojím se, že by to nepochopil.
A tak jsem souhlasil, když zavolal.
Teď budeme meditovat. Připoj se k nám.
Na postel jsem ti připravila nějaké jogínské oblečení.
Šalom.
Óm...
Šalom.
Óm...
Šalom.
Dnes s vámi chci společně putovat všemi čakrami.
- První čakra... - Kam budeme putovat?
Nikam. Čakry jsou energetická centra v našem těle.
První je kořenová čakra.
Skrze ni jsme spojeni se zemí.
Soustřeďte na ten bod svá srdce.
Druhá je sakrální čakra.
V ní dlí vaše sexualita.
Podle Jicchaka Satyanandy
je tohle brána ke světovému míru.
Zhluboka se nadechněte...
a vydechněte.
Třetí čakra
je pupeční čakra.
Je to centrum vytrvalosti a soucitu.
Nesmíš zapomenout,
že matku sis vybral už před narozením.
Vaše duše uzavřely smlouvu,
kterou musíš dodržet.
Ahoj.
Ráda tě poznávám. Jsem Jael.
Motti.
Dala bych si pivo. Co ty?
Ano.
Jen si vezmu boty.
Dobře, počkám venku.
Óm šalom, Esther.
Nesmíš zapomenout, že matku sis vybrala už...
Jsi v Tel Avivu na prázdninách?
- Díky. - Ne.
Měl bych tady najít...
královnu.
Královnu?
Ne, chci říct ženu.
Ženu. Tady? Na zdraví!
Kdo ti to poradil?
Náš rabín
a moje matka.
No páni. To zní vážně.
A co by to mělo být za ženu?
Nemám ponětí.
Měla by být alespoň trochu hezká.
No jistě.
Co dál?
Měl by mít faktivní druhou čakru.
Faktivní?
Aktivní!
To je ono. Tak dobře.
Tak uvidíme, jestli ti tu takovou dokážeme najít.
Ne...
Tak dobře.
- Ahoj. - Ahoj.
Láhev araku.
Na tu zapomeň. Ta má zablokovanou srdeční čakru.
- Potřebuješ někoho s otevřenou čakrou. - Třicet.
To je v pořádku. Děkuju.
Myslím, že dneska už tady pro tebe nikoho nenajdeme.
To nevadí.
Tumáš.
- Tohle pomáhá. - Na co?
Na zklamání.
Tak jo.
- Co je to? - Arak.
Neoficiální brána ke světovému míru.
- Na zdraví. - Na zdraví.
Nevadí, když to dorazím?
Jasně, že...
ne!
Dej sem tu láhev!
Tady je.
Tak dobře.
Tumáš, doraz to.
- No tak. - Díky.
Asi bych se měl vrátit.
Asi bys měl trochu popojet.
Miláčku.
- Mici! - To ne!
Prosím, řekni, že nemáš kočku.
Promiň!
Jsi v pohodě?
Ano.
To je dobře.
Takže můžeme pokračovat.
Rabín Wolf měl pravdu.
V Izraeli jsou opravdu krásné ženy.
Motti! Někdo se po tobě shání!
Po mně?
To je...
Tvoje mame.
Shání tě.
- Ty s ní nechceš mluvit? Mám... - Ne, ne, ne.
Ano, mame?
Můj malý Motti!
Jak se máš? Jaké je tam počasí?
Nádherné.
Jsem přece v Izraeli.
A...
už jsi potkal nějaké děvče?
Ano.
Co?
To je úžasné! Skvělé!
Jak se jmenuje?
Ona... se jmenuje Jael.
Přivez ji domů! Letenku zaplatím!
Nevím, jestli to půjde.
Přestaň vykládat hlouposti.
Vydrž, mame. Vydrž.
Jak na tom teď jsme?
Co prosím?
No, to... Co se stalo... Chci říct, nebudeme se brát...
Ach! Ne.
Ne.
Jen jsme si zašukali.
Dobře zašukali.
- Motti! - Mame.
Jael říká, že se mnou nemůže přijet.
Proč ne?
Ona říká, že...
Co říká? Co?
Říká, že jsme si jen...
dobře zašukali.
Dvakrát.
Mame?
Ty čuně!
Že se nestydíš!
Copak jsi mešuge?
A Tel Aviv je pěkný hanbinec. Hanbinec!
Bordel!
A tahle Jael pěkná flundra!
A Tel Aviv je hanbinec! Hanbinec!
- Bordel... - Judith!
Všude je to tam...
samá děvka!
Cesta do Izraele
zpravidla utuží v mladém muži morálku.
A jsou tam velice hezké ženy.
To je vaše odpověď?
Myslím, že za pokus to stálo.
Co teď budeme dělat?
Neztrácejte víru.
V koho?
Moše, odcházíme.
Judith, počkej.
A najdeme si jiné společenství!
Tím se nic nezmění.
Je to pořád ten samý Bůh.
PŘÍLETY 1
Šalom alejchem.
Alejchem šalom.
Proč na sobě máš tyhle šmates?
Dá se to vydržet.
LAURA: BÁJEČNÝ PANE WOLKENBRUCHU, UŽ JSTE DOMA?
TEĎ JSME PŘISTÁLI. MÁŠ ZÍTRA ČAS?
To je ta... flundra?
Z toho bordelu?
Z toho hanbince?
Ta děvka?
Judith!
Jsme doma!
My?
Motti a já!
Já žádného Mottiho neznám!
Ale no tak. Takhle nemluv.
Aha... Tenhle Motti.
Vypadá jako papoušek.
Na šabes si vezmeš něco jiného.
Proč?
Michal přijde na večeři.
Judith...
Ach... ty sovy!
Jaké sovy?
Karta vzrušujícího dobrodružství!
Pojďte dál, pane Wolkenbruchu.
Minulost.
Současnost.
Budoucnost.
Tady ji máme zase, tu vaši dámu.
Nebo je to nějaká jiná?
Loď.
Někam jste cestoval.
A ta rakev?
Co to znamená?
Něco se blíží ke konci
nebo to už skončilo.
Ale víte, jak je to s dveřmi.
Jedny se zavřou
a brzy se druhé otevřou.
- Ahoj! - Ahoj.
To je slejvák.
- Tak jak se máš? - Dobře. A ty?
Džin s tonikem?
Ano, to by bylo fajn.
Dvakrát džin tonik.
Díky.
Jak bylo v Izraeli?
Dobře.
- Ty šaty sis koupil tam? - Ano.
Nevypadají zrovna košer.
Ne... ne.
Co na to říká vaše matka, pane Wolkenbruchu?
No, ona... Nebere to zase tak vážně. Je dost liberální.
Ano.
Aha. „Lochaim“ na liberální matky!
Lechaim.
- Lechaim? - Ano, je to „lechaim“.
- Celou tu dobu to říkám špatně? - Ano.
Proč mi to říkáš až teď?
Protože... mi to přišlo roztomilé.
Roztomilé?
Ale já nechci být roztomilá.
A co tedy?
No...
To teď...
nemůžu doopravdy říct.
Ti, co nemůžou, nechtějí?
Tak dobře.
Žádoucí.
„Lochaim“ na žádanost!
Lechaim!
Jak se řekne v jidiš „opilý“?
- Šiker. - Šiker.
Ano.
Jsem totálně šiker.
- Děkuji, pane Džentlmene. - Není zač.
V sobotu máme u nás v bytě večírek. Nechceš přijít?
Ano, moc rád.
Díky, žes mě doprovodil.
- Ahoj. - Ahoj.
- Nedáte si ještě, slečno Süskindová? - Ne, děkuji. Ale je to výborné.
A ty?
Ano, děkuji. Ještě.
- A ještě. - Prosím.
Takže, Motti, jak bylo v Izraeli?
- Byla jsi v Tel Avivu? - Ne.
- Až tam pojedeš... - Ale teď jsme tady.
A je nám spolu tak dobře. Jezte, jezte.
Ještě přijde pudink.
Vaše mame mi řekla, že ho máte moc ráda.
LAURA: KDY DORAZÍŠ?
Když jsem čekala Mottiho,
jedla jsem ho pořád.
Vzpomínáš si, Moše?
Omluvte mě.
Jaké je to v tom domově důchodců, slečno Süskindová?
Je tam dost práce, ale baví mě to.
Až budete mít děti, bude to ještě víc práce.
Ano, Nico?
Odlož ten telefon, Motti!
Ještě pořád je šabes!
Já na to úplně zapomněl. Ne, ne...
Ne, ne.
Samozřejmě tě nenechám ve štychu.
- Dobře.. - Hezký šabes, plichtile!
Slíbil jsem Nicovi svoje poznámky na seminární práci.
Jsi mešuge? Teď nemůžeš odejít.
Máme hosty!
Spoléhá na mě.
- Kdo? - Nico. Máme ji odevzdat v pondělí.
Posaď se, Motti! Nikam nejdeš.
Motti, okamžitě se vrať!
Motti!
Proč se převlékáš?
A...
pro koho jsou ty kytky?
Pro toho Nica?
Ano.
Motti?
Ty jsi fejgele?
- Mame... - Už tomu rozumím!
Ty kytky, ty barevné šmates, tenhle Nico...
Všechno to dává smysl.
Můj syn je fejgele.
Oj gevalt!
Moše!
Moše, pomoc!
Co je zase?
Fejgele!
Motti je fejgele!
Ty šmates, ty kytky!
Tenhle Nico!
Moše!
Motti je fejgele!
Tady.
Kytky!
- Moc děkuju. - Nemáš zač.
To je tak milé.
Kytky na ledu.
Jak se máš?
Bezva.
Tady bydlíš?
- Co? - Tady bydlíš?
Ano.
Ano. Provedu tě tady.
- Dobře. - Tak pojď.
- Líbí se ti tu? - Ano.
Podívej.
Pozor.
Někomu asi hodně chybíš.
Mojí mame.
Volala mi už osmnáctkrát.
Neřekl jsem jí, že večer nepřijdu domů.
Kolik je hodin?
Půl dvanácté.
Slíbil jsem rodičům, že s nimi dnes ráno půjdu do synagogy.
Pustí tě tam ještě?
Musím jít.
Nemám jít s tebou?
To by asi nebylo dobré.
Ráda to pro tebe udělám. Vážně.
Tak jo. Jasně.
Nechceš mi třeba poradit, jak se chovat?
Nemáš třeba židovskou babičku?
Mame!
Měla jsem o tebe takový strach!
Pojď sem!
Mame, tohle je Laura.
Lauro, tohle je moje mame.
Dobrý den, paní Wolkenbruchová.
Dobrý den.
Kde jste se s Mottim potkali?
Jsme ve stejném kruhu.
Dokonce mě naučil trochu jidiš.
Vaše firemní heslo:
Men wajs nischt...
wus...
...wus werd geschejn!
Das wejs man kein Mal nischt.
Rozumělas tomu?
Ano.
Člověk nikdy neví?
Ano!
No, pojďme do šul.
Musíme do synagogy.
Prosím, omluvte nás.
Nebylo to tak hrozné, co?
Ano... Myslím, že ne.
Díky moc.
- Tak zatím, pane Džentlmene. - Tak zatím.
Šikse!
Motti.
Ne. Jmenuje se Laura.
Spal jsi u ní?
Proč?
To už nejela žádná tramvaj?
Měl sis vzít taxík!
Nechtěl jsem si vzít taxík.
Důležité je, že jsi v pořádku doma.
Ta tvoje logika!
O to tu vůbec nejde.
Důležité je, že se nespí u žádné šikse!
Ale já jsem chtěl!
Co?
Přeskočilo ti?
Slyšel jsi to?
Motti už je naprosto mešuge!
Ano, slyšel jsem to.
Stojím hned vedle tebe.
Jsme tady tak dlouho
a ty ses rozhodl všechno zničit!
Vraždíš naše židovství!
Takových lidí jako ty už je víc než dost!
Mordechaji!
Tentokrát jsi to přehnal.
Potřeboval bys pořádně proplesknout!
Co ode mě chceš?
Už nejsem malý!
To je pravda, bohužel.
A je to velká škoda. Býval jsi takový hodný chlapec.
Teď je z tebe otrapa!
Toulavý pes!
Chci svůj vlastní život! Svůj vlastní!
Chci si sám rozhodovat o tom, co je pro mě dobré!
Nepovídej!
Tak vlastní život?
V tom případě ho budeš mít!
Mordechaji!
Jsi hanbou celé mišpoche!
- Judith! - Běž si za tou svou šikse!
Judith...
Ach jo.
A jen kvůli mně?
Ano...
Ano.
Nejen kvůli tobě, ale...
Takže není tak liberální.
Je mi to líto.
Co teď?
Co je s tebou?
Tohle je na mě trochu moc.
Co je na tebe trochu moc?
Nezlob se.
S tebou to nemá nic společného.
Mám tě moc ráda,
ale myslím, že na vztah ještě nejsem připravená.
A ty nejspíš taky ne.
Můžeš tady dneska přespat,
jestli chceš.
Já... radši půjdu.
Promiň.
Na co koukáš?
Třeba pro mě máš nějakou dobrou radu?
Malou ejce?
Ano?
Motti?
- Jak ti je? - Dobře.
Kde jsi?
V hotelu.
Poslouchej.
Tvoje mame to trochu přehnala.
Už všem řekla, žes umřel.
Ale znáš ji.
Je jí to všechno moc líto
a chtěla, abych ti řekl,
že máš zítra přijít na večeři.
Že si můžeme o všem v klidu promluvit.
Ano...
Dobře, tate. Přijdu.
To jsem rád.
Moc rád.
A...
měl bys zajít za paní Silberzweigovou.
Není jí moc dobře.
Zajdu.
Moše!
Tak zítra, Mordechaji.
Dobře.
Motti!
Takže nakonec není mrtvý!
Ne.
Jak se máš?
Dobře.
Aspoň už o tobě nikdo neříká, že jsi fejgele.
Ano, naštěstí.
Co tady vy dva děláte?
Máme tu šiduch.
A jen díky tobě.
- V tom případě mazel tov! - Díky.
- Uvidíme, kolik mazel budu mít. - Hej...
V tom případě nebudu rušit.
Hodně štěstí, Motti.
Díky. Opatrujte se.
Ano. Ty taky.
S. SILBERZWEIGOVÁ
Dobrý den.
Dobrý den, jsem Wolkenbruch. Přišel jsem za paní Silberzweigovou.
Pane Wolkenbruchu...
Dobrý den, paní Silberzweigová.
Nemáte cigaretu?
Bohužel ne. Já nekouřím.
Tamhle je váza.
Uvidíme, kdo uschne dřív. Jestli ony, nebo já.
Tady.
To je pro vás.
- Paní Silberzweigová... - Jen berte.
Já už svou budoucnost znám.
- To nemůžu přijmout. - Hloupost.
Vezměte si je.
Děkuji.
Co to bylo?
To, co skončilo?
Kromě mě, samozřejmě.
Jak to myslíte?
Ta rakev...
z vaší poslední návštěvy.
„Něco se blíží ke konci.“
Co to bylo?
Vlastně všechno.
To je moc dobře.
Jak to?
Teď máte místo.
Místo na co?
Na všechno.
Pane Wolkenbruchu...
MOTTI WOLKENBRUCH
Nikdy nevíte, co se stane.
Motti je tady!
- Šalom alejchem, Judith! - Kde je ta svatba?
Alejchem šalom.
Tys jim nic neřekla?
MOTTI & MICHAL
- Oj gevalt! - Judith.
Judith!
Paní Wolkenbruchová! Slyšíte mě?
Bolí vás něco?
Dejte mi už konečně ten jed.